VEND KÜÜLIKU SOOLALEIVAPIDU
Georg Harris "Onu Remuse jutud"
VEND KÜÜLIK
Hei, vend küülik!
Oota, kuhu nüüd? - Mul pole aega.
Aga mina tahtsin sind rõõmustada...
Ära tule lähemale! Ma olen haige, mul on kole nohu.
Sättisin ennast sulle külla tulema, soolaleivale. Nagu härrasmees härrasmehele.
Sind lõunal näen, kui eile on käes!
No oota, sa mul veel kargad!
Tere hommikust, vend rebane! Kuidas elad?
Tere, tere, vend kull!
Kuule, aga mida sa teed?
Üllatust vend küülikule.
Hea küll, ma siis lendan. Tegemist on nii palju!
Ära mõtlegi siia passima jääda! Saba rebin ära ja suled tõmban välja!
Teadaanne: Ostan kastruli, et keeta suppi vend küülikust.
Vend rebane.
Ole terve, vend kull!
Vend rebane... - Ära räägi, ära räägi!
Ma ei taha temast midagi kuulda, ta ei ole härrasmees!
Noh, elad uues majas, aga soolaleivapidu pole korraldanud!
Soolaleivapidu? - Jah.
Mis ikka, korraldan. Juba homme kutsun naabrid.
Vaat lähen praegu ja kutsun kõiki, keda kohtan.
Õigus. - Aga vend rebast! Mitte mingil juhul.
Hei, ära kostitamist unusta!
Mina armastan liha, oi kuidas!
Hei, tädi kilpkonn, kas oled kodus?
Kas kodus on kedagi?
Ei ole. Kedagi pole kodus.
Aga mina tahtsin tädikest peole kutsuda, korralikult kostitada.
Misasja? Kostitada?
Siis ma olen kodus, kohe kindlasti kodus.
Noh, kuhu siis minna, kus see söömaaeg toimub?
Otse mööda rada minu uue maja juurde.
Hakka kohe minema, homme õhtuks jõuadki pärale.
Ammu pole enam kostitamist näinud. Ei! Eelmisel aastal õde konn kutsus mind.
Aga tal oli kõik sääskedest tehtud: sääsesupp, sääsepuder!
Aga mina armastan datleid. - Saad oma datlid!
Tere hommikust, lugupeetav!
Kena ilm täna, kas pole? Mis on, kurt oled või?
Ma ju räägin sinuga. Ah nii, et oled häbematu!
Võta müts peast, kui džentelmen sinuga räägib!
Ah et sedamoodi...
Säh sulle! Mis nüüd, kaklema kipud?
Lase mind lahti, lase lahti, muidu löön sind...
Näen, et langesidki lõksu!
Nüüd keedan ma siis sinust suppi.
Keeda aga terviseks, tee minuga mida tahad,
ainult palun sind väga, ära mind kibuvitsa põõsasse viska.
Ah, pott-potike! Parem riputan su jalgupidi puu otsa.
Riputa, riputa, ära ainult kibuvitsa põõsasse viska.
Arvan et uputan su sinna sohu.
See on küll kõige sobivam, see on õige naabrite suhtlemine!
Ainult kibuvitsa põõsasse ära viska.
Mis sul selle kibuvitsa põõsaga on? - Oi, kuidas kardan, oi, ära viska!
Ahaa! Kui seda niiväga kardad, siis sinna ma su just viskangi.
Ei sa saa! Nii kaugele ei jõua sa visata.
Või et ei jõua!
Aitäh!
Tänan sind, vend rebane! Kibuvitsa põõsas on mu kallis kodu.
Roni maha, nurjatu, maha mu kilbilt! Mis sul sinna asja oli?
Vend pesukaru, ära karda kedagi.
Kui keegi sind ründab - ma talle siis alles näitan!
Hei, sina seal katuse peal! Kuhu siis sõidad kah? Ah?
Hei, semu! Mina lähen vend küüliku juurde soolaleivapeole.
Aga kuhu sina lähed, ah?
Hei, tõuse üles, pesukaru! Mis sul on?
Lõid kartma? - Mina? Lõin kartma?
Ei, ma heitsin hetkeks magama, et puhata.
Kui nad oleksid sind puutunud - ma oleks neile alles näidanud!
Kus nad on? Kuhu nad läksid?
Noh, räägivad, et küüliku juurde soolaleivapeole.
Soolaleivapidu!
Igale poole on lõksud ülesse pannud, sammu astuda ei saa.
Oh, kui õnnetu ma olen, ei vea mul elus.
Head ööd!
Oh, milline valge öö! - Aga mis sa seal teed?
Teenin öise hirmutisena vend rebase juures. Hirmutan sulisid.
Vend rebane pani mulle selle eest koti datleid valmis.
Seal põõsa all see on. Homme on mul soolaleivapidu.
Soolaleivapidu? Ütle nüüd! Ja miks sa mind ei kutsu?
Kutsun. Ripu siin öö minu eest.
Kostitamine vaja ette valmistada, tööd on üle pea.
Kostitamine? Mis siis ikka, ripun.
Tule siis homme peole. Ja võta mett kaasa, kohe rohkesti!
Vahva hirmutis sai sinust!
Tulin soolaleivapeole.
Vara, vara veel, mul pole laud veel kaetud.
Aga vend rebane läks juba mõni aeg tagasi jahile.
Jahile? - Jah.
Tead, ta muudkui sõimab sind, lubas sust supi keeta.
Siis lähen minagi - pean jahti.
Kärvand! Kas võtan ta? Ah, ei! Parem püüan mõne ta sõbrakese.
Karv on üsna kena. Saab õmmelda päris hea vaiba.
Tuleb see teine ka võtta.
Ah nii, lollitas mind! Olgu, ma teda veel õpetan.
Räägitakse, et sul on soolaleivapidu. - Ja kus on siis peolaud?
Tulge aga sisse, härrased, saab olema ka peolaud.
Jälle tema!
Istus, neetud, mu kilbile
ja muudkui sõidab ja sõidab, alla ei tule.
No roni maha, mida sulle öeldakse!
Palun teid, härrased! Siin on porgandiraguu,
kapsakotletid. Laske hea maitsta!
Ja kus on siis uluki liha, kus on lind?
Kus datlid on?
Kus siis datlid on?
Aga vend rebane armastab suppi.
Muudkui korrutab: "Keedan supi, keedan supi!" Aga kellest?
Sinust, vend küülik.
Lihtsalt ennekuulmatu! - Ja solvav.
Ja mind nimetas ta ükskord jõledaks roomajaks.
Leedid ja džentelmenid!
Kui kaua me kannatame endi hulgas mitte-härrasmeest?!
Sest vend rebane ei ole džentelmen. - Ei ole džentelmen.
Ei ole jah. - Mind nimetas jõledaks roomajaks.
Ja minul, minul rebis sule välja. Sule!
Ta on vaja meie kandist minema kupatada.
Keda minema kupatada? Mind?
Enne kõike keedan ma sust supi!
Nüüd siis keedan sinust supi.
Keeda, vennas, keeda.
Liiga suur au sulle su omas potis keeda, ma parem...
Valmis - surnud.
Surnud, vend rebane. Kuidagi nagu kahjugi tast.
Vaatan, et teie pidu on täies hoos.
Ära ole vihane, vend rebane.
Ma istutan sulle uue puu ja tara parandan ära.
Sina, vend rebane, ei ole džentelmen.
Sina ise pole džentelmen! - Ah nii! Säh sulle!
Nii kui kätte saan, keedan supiks!
Võõras potis oma putru ei keedeta.
Jutustas Pastella